DAISYS HJÄRTEVÄN
Är ni säker på att mjölkflaskan var ren?
Bra, ett mjölkbud ska ha rena naglar.
Ta med en extra yoghurt imorgon som tack.
"Extra yoghurt." Vilken smak?
- Det får bli en överraskning. - Så gärna.
Det är den där hemska hunden. Den är alltid här och gestikulerar.
Det förvånar mig inte.
- Vart ska du, Richard? - Du bad mig ansa rosorna.
- Du glömmer nåt. - Du fick väl din godmorgonpuss?
Nej, du har ingen slips på dig.
- Jag ska ju ansa rosorna. - Du får inte gå ut sådär.
Vi måste tänka på vår sociala position.
- Godmorgon, Elisabeth. - Godmorgon, Marjorie och Phylis.
- Kommer ni senare? - Till kyrkan, ja.
Jag kommer nog tillsammans med Hyacinth.
- Hur orkar du ha henne som granne? - Man vänjer sig.
- Det är ju hemskt att det är så. - Jag tål henne inte.
Jag blev bjuden på en av hennes middagar.
- Man vänjer sig vid dem också. - Stackare.
Jag tål henne inte.
- Kommer hon, gömmer jag mig. - Man vänjer sig vid det också.
Titta, det var bättre.
- Det känns överdrivet. - Du går inte ut med skjortan öppen.
- Snart ser du ut som Onslow. - Jag beundrar hans avslappnade stil.
Onslow använder sin trädgård som skrotupplag.
- Han njuter av livet. - Precis! Det är ju oansvarigt.
Nu går jag.
- Torka av dig innan du går in igen. - Uppfattat.
Godmorgon.
- Har ni tappat nåt? - Nej...ja.
Mask. Vi tyckte precis att vi såg en.
- Den verkade ovanlig. - Mycket.
Här kan vi inte stå hela dan.
Är det du, Onslow? Hur mår du?
Inga detaljer, tack. Det gällde bara ditt allmäntillstånd.
Så tråkigt med myggbettet.
Jag vill inte veta var det sitter, även om du är ingift i släkten.
Jag tror säkert att de flesta undrar hur det gick till.
Jag spekulerar inte i såna saker.
Tack, nu är det nog med plumpa kommentarer.
Jag vill tala med min syster.
Godmorgon, Daisy. Vad hade Onslow på sig?
Jag hatar att prata med Onslow i bara undertröjan.
Inte konstig att han blir myggbiten överallt.
Hur mår pappa? Ordentligt drogad? Bra.
Det är nog säkrast. Det passar honom.
Det vore kanske nåt för Onslow?
Jag ringer för att jag inte kan hälsa på idag.
På allmän begäran har jag blivit ombedd att komma till damklubben.
De ska ha en gästtalare och jag ska ge tillställningen stil och klass.
De lät mig inte tacka nej. De är beroende av mig.
- Är du ensam, Richard? - För tillfället.
- Är Hyacinth inne? Så trevligt. - Verkligen.
Kaffe, Elisabeth!
Eländiga skosnören... Jag måste nog gå nu.
- Blev jag kallad till kaffet? - Du måste gå.
- Vad vill du, Elisabeth? - Kaffe?
Ja, naturligtvis.
Gå bakvägen.
Elisabeth?
Där är du. Du kan ta huvudentrén när du inte jobbar i trädgården.
Jag bytte skor och tvättade händerna.
När jag jobbat i trädgården byter jag skor och tvättar händerna.
Sätt dig och känn dig som hemma.
Inte där, jag vill sitta mot fönstret.
Du dricker väl hellre ur en mugg än ur min handmålade servis?
Det har du rätt i. Jag är alltid så nervös när jag är här.
- Varför? Du måste lita på dig själv. - Jag försöker.
Det tror jag säkert. Det är inte lätt när man är klumpig.
- Berättade du för Onslow? - Två gånger. Han lyssnade nog inte.
- Tänker du berätta? - Ja, det ska jag.
Kom nu, så går vi in.
Håll käften!
- Jag vill berätta nåt, Onslow. - Vänta, de ska precis starta.
- Jag är kär i en sjuttonåring. - Det verkar lovande.
Jag satsade två pund.
Jag försöker berätta att din fru är kär i en sjuttonåring.
Det är osmakligt.
Att avbryta TV-tittande på bästa sändningstid.
Är det nån vi känner?
- Det är väl Roses kille? - Jo.
- De passade inte ihop. - Ha är trevlig, men passar mig inte.
- Hur gammal är han? - Sjutton!
Är han gammal nog att röka?
- Tackar. - Behåll paketet.
Det var hyggligt. Kan du behålla honom tills han får dricka sprit?
Nu missade jag alltihop. Stick nu, så jag kan se reprisen.
Jag tänker inte ta upp det.
De får helt enkelt visa sig att min handmålade servis-
- är till för talaren, mig och andra framstående medlemmar.
Phylis!
- Har ni sett ett spöke? - Värre: Hyacinth.
Var försiktig med servisen, Richard.
Om jag kan se.
Be inte mig, Hyacinth. Det är alltför ansvarsfullt.
Det blir inga problem. Jag håller upp alla dörrar.
Kyrkoherden...
- Ni är precis den jag söker. - Goddag, mrs Bucket...Bouquet.
Jag vill prata med er.
Jag tänkte att honnörsbordet kunde använda mitt handmålade finporslin.
Hon skulle ju hålla upp dörrarna.
- Tack. Här var det tyst och tomt. - Ursäkta mig en stund.
Var försiktig, Elisabeth. Jag fick den av en närstående.
- Var det Richard? - Nej, jag fick den av Sheridan.
- Jag fick betala den. - Han går ju i skolan.
Ställ dem försiktigt på bordet. När kommer gästtalaren?
Jag glömde korvpirogerna.
Hyacinth!
Nån måste vara här. Maten står ju framme.
Men det ser ganska ointressant ut. Jag får nog hjälpa till lite.
Bär in mina saker, Richard.
- Är det här huvudbuffén? - Jag måste fortsätta, mrs Bucket...
- Bouquet. - Vi pratas vid senare.
Jag berätta om Sheridans framgångar på universitetet.
Han klarar sig utmärkt. Lärarna förutspår en lysande karriär.
Ställ dem där. Där står de säkert.
Nu ska jag försöka få lite stil och klass på maten.
Jag behöver hjälp med grovjobbet.
Uppmärksamma, läraktiga personer. Kom hit, Elisabeth.
Medan Richard vaktar servisen kan du väl hämta några hjälpredor?
- Tänk om de inte vill? - Säg bara vem som skickat dig.
- Det fungerade inte. - Det kan du inte veta.
- Ser han svartsjuk ut? - Han kanske döljer det?
- Då gör han det bra. - Han kanske kokar inuti?
I såna fall är det matsmältningsbesvär.
Vi frågar.
Klarar du av att Daisy har en älskare, Onslow?
Det tror jag att han klarar av.
Glöm inte ställa fram flaskor.
Jaså, ni gör salladen lite ojämn och lättsinnig?
Min Sheridan vill ha den mer symmetrisk.
Han är född med god smak.
"Min mamma gör perfekt sallad", brukade han skryta.
En sån pojke Sheridan var. Jag blev förstås väldigt generad.
Väldigt mottaglig för sin ålder.
Plastfolie är ingen lätt sak, eller hur?
Han har alltid haft god smak.
När de andra såg ut att ha överlevt en explosion-
- satt Sheridans slips rakt och knäna var västvärldens renaste.
Har mrs Watson gjort tårtan?
Ja, nu ser jag det. Men hon försöker ju i alla fall.
Sheridan älskar såna tårtor. När de görs ordentligt.
Men han brukar inte äta sötsaker.
Hans scoutledare sa alltid att han aldrig känt nån-
- som lagt ner mer arbete på att få matlagningsmärket.
Den var ju fin... Vad det nu är?
Det är tolerant av Onslow att låta mig ha älskare.
Men det är lite för tolerant.
Du som skötte hans myggbett så hängivet.
Jag får väl anta att Onslow inte älskar mig.
- Han älskar dig nog innerst inne. - Han är ju nästan naken.
Magi försvinner lätt ur äktenskapet. Numera säger han sällan nåt fint.
- Inte ens nåt romantiskt? - Aldrig.
Vet du vad? En gång sa han: "Du gör bra pommes frites, Daisy:"
- Inte mycket efter 20 år. - Säger han inget annat?
- Har vi mer öl? - Så säger han oftast.
Han har bara svårt att lägga märke till dig.
Om en annan man såg dig med din älskare-
- skulle han tala om det för Onslow.
Då skulle Onslow lägga märke till det.
Vi behöver en man till som är pålitlig.
Nån som Onslow skulle lyssna på. Richard!
Ingen fara, de kommer inte förrän kl. 13.00.
Nåt som är ovanligt nuförtiden är Sheridans omtänksamhet.
Han bryr sig väldigt mycket om sin mamma och det är sällsynt.
Särskild för en sån akademisk begåvning.
Är vitlök verkligen passande i kyrkans församlingslokal?
- Varför behöver Richard mig? - Ta reda på det.
- Vad ska han med mig till? - Det var viktigt. Han ringde nyss.
- Jag hörde inte telefonen. - Inte när skorstenen föll ner heller.
- Han har aldrig behövt mig förut. - Ta reda på vad din svåger vill.
- Var är han? - I St. Thingys församlingslokal.
Nära Hyacinth, men vänta utanför så inte hon ser dig.
- Han behöver dig. - Nej, han behöver komma hemifrån.
Kom nu.
De får duga. De borde väl hålla över lunchen.
Kyrkoherden.
Jag vill berätta lite mer om Sheridan.
- Ni ha väl aldrig träffats? - Nej.
- Men ni har hört talas om honom? - Mer än en gång.
Det var bättre.
Jag tar med honom när han får ledigt nästa gång.
- Får jag...? - Tack.
Annars kan jag bjuda er till nån av mina middagar.
Nej, här ska den stå.
- Ni skulle säkert gilla honom. - Helt säkert.
Alla säger att han är otroligt intelligent.
- Så trevligt. - Ja, eller hur?
Jag såg tidigt att han var otroligt begåvad.
- Det ante mig. - Har du sett din man, Hyacinth?
Javisst, regelbundet. Det tillhör hustruns plikter.
- Nån frågar efter honom. - Säkert nån från kommunfullmäktige.
Det kan vara kris och då Richard är ovärderlig.
Jag måste leta rätt på honom. Liv kan stå på spel.
Var snäll och hjälp kyrkoherden. - Richard!
Det var bättre.
- Men vem det kan vara? - Därför måste du vara beredd.
Första intrycket är viktigt. Ha en hand i kavajfickan.
Det ger en känsla av avslappnad beredskap.
Försök med den andra.
Nej, jag tror inte det. Kanske en näsduk i kavajfickan?
- Jag har ingen. - Verkligen?
Då går det ju inte. Kom nu.
- Det är kanske inget. - Eller så leder det till befordran.
- Vad gör Onslow här? - Inte vet jag.
- Kör iväg honom. - Hur då?
- Då gör jag det. - Gör det snyggt.
Försvinn Onslow, innan nån ser dig.
Det är bara du här, kyrkoherden och några fruntimmer.
Jag hoppas verkligen att du inte har pratat med kyrkoherden.
- Lugn, jag såg honom genom fönstret. - Nåväl.
- Vad du än vill får det vänta. - Jag vill prata med Richard.
Omöjligt. Nån viktig person har bett att få träffa honom.
Det var jag.
Vad menar du med det?
- Vad handlar det här om? - Jag vet inte. Titta inte på mig.
Ursäkta, men jag behövs inomhus.
Få honom utom synhåll och snabba på.
Hyacinth kan verkligen svamla.
Får jag prata med dig, Richard.
Vi ses på baksidan.
Varför har Onslow aldrig kostym?
Han har ju kostymen han gifte sig i. Då vore han hemsk, men välklädd.
Sätt igång. Varför putar det alltid ut under hans trånga kläder?
- Han klär sig ledigt. - Ledigt betyder inte vårdslöst.
Varför skulle Daisy gifta sig med honom?
Vi lekte när vi var små och var rädda för monster som andra barn.
Jag trodde aldrig att hon skulle gifta sig med ett.
- Sånt vet man aldrig. - Det borde man. Bli inte sur.
Det ser ovårdat ut med kostym och t-shirt. Sånt går aldrig väl.
- Var är Onslow? - På baksidan.
Fortsätt, det finns många kvar.
Ånej, de har inte ställt fram min servis.
Hjälp mig ställa porslinet på honnörsbordet, Elisabeth.
Fel personer ska inte få dricka ur mitt handmålade finporslin.
Sitter talaren vid honnörsbordet? Jag får fråga kyrkoherden.
Han är på baksidan och har börjat sin utomhusbön.
Sitt inte där, Richard. Kör iväg Onslow.
Skynda dig innan kyrkoherden ser honom. Jag kommer strax.
- Sätt ner de där. - Jag skulle ju flytta dem.
- Förlåt mig. - Det gör inget.
Det heliga hjulets bägare krossades.
- En kruka krossas vid källan. - Förlåt?
40 pund styck och oersättliga.
Vilket ställe att träffas på. Vad ville du och varför ses vi här?
Jag ville väl inte träffa dig?
- Jag fick ett meddelande. - Inte från mig.
- Vem i hela friden är det där? - Jag har aldrig sett henne förr.
Förlåt.
Det här var en bra idé, Dickie. Skål.
Jag vill inte lägga mig i, Onslow...
Var det inte Daisy där borta vid församlingssalen?
- Din fru. - Jaså den Daisy.
- Tyckte du inte att det var konstigt? - Jo, det gjorde jag nog.
Jag visste inte att hon gillade motorcyklar.